Гуманітарна політика
-
Картини з дерев, які знають про нас усе
Оригінали його фотополотен, надбаних за 45 років, — у парках і лісах Вітчизни й колишнього Радянського Союзу, які обмандрував у відрядженнях і приватних поїздках, а також у закордонні: торік на виставці «Йорданія очима українських художників» в Королівському культурному центрі Аммана йорданці дивувалися сюжетам Миколи Сиротенка не лише з української, а й з їхньої столичної флори.
-
Запорізький Спас — на всю державу глас!
Десять днів в історико-культурному комплексі «700-річний запорізький дуб» тривала феєрія Першого всеукраїнського фестивалю народної творчості «Запорізький Спас». Свято, організоване Всеукраїнською федерацією козацького бойового мистецтва, вдалося на славу!
-
Китайці «відкрили світ» нашим школярам
Китайський міфічний звір Кілін, або ж Цілінь, і гадки не мав, що стане дійовою особою українського міфу, запущеного у маси з легкої руки деяких мас-медіа. В Одесі підняли лемент з того приводу, що доправлені до шкіл області 885 комп’ютерів з китайської гуманітарної допомоги устатковані геть нестандартною операційною системою Kylin, котра була розроблена для потреб китайської армії і ніяк не може бути застосована в шкільному навчанні. Принаймні у нас.
Вже перші дні поточного навчального року спростували ці повідомлення. «Це 100% — брехня і наклеп», — каже начальник обласного управління освіти Тетяна Лазарєва. Вона спеціально відвідала кілька сільських шкіл, аби пересвідчитися, що отримана техніка працює як слід. Так, на комп’ютерах встановлена не найпоширеніша нині Windows, але й не міфічний Kylin. Тим, хто бодай трішки цікавиться комп’ютерною технікою, не треба пояснювати, що таке Linux. Доволі популярна операційна система, котра, на відміну від Windows, є цілком безкоштовною, оскільки є, по суті, розробкою ентузіастів зі всього світу. Навчання на базі безкоштовного Linux має чимало явних переваг: розширює комп’ютерний світогляд, дає змогу оволодіти навичками роботи з безкоштовною системою, що можуть дуже стати у пригоді, коли в країні реально почнуть боротися з нелегальним програмним забезпеченням. Більше читайте у статтях у стилі «Windows проти Linux», котрими рясніє Інтернет.
-
Відповідь братам Грімм
Тут грала музика і плюскотіла вода, бігали Дюймовочки і крихітні ельфи. Вони весь час, ніби передаючи з рук у руки шапку-невидимку, кудись зникали з-перед очей заклопотаних матусь. Хоч було куди сховатися і без того чарівного атрибута: за величезний солом’яний гриб, за викладеного з квітів і плодів павича з велетенським барвистим хвостом, за вбраного у квіти симпатичного вітрячка. Найлегше було затесатися між членів великої родини, на створення якої пішов, напевне, цілий віз гарбузів.
-
Казка, що збулася
Ще кілька років тому седнівські школярі забігали до кабінету директора Валерія Іванова і дивилися на макет нового навчально-виховного комплексу як на казку. Чи матиме вона щасливий кінець, залежало від дорослих, їхнього уміння і, головне, — бажання згуртуватися навколо цієї справи. На якомусь етапі будівництво, розпочате у 2007 році, мало не перейшло до розряду довгобудів. Тим часом учні продовжували мерзнути в 300-річному «панському» будинку — колишній садибі представників козацької старшини Лизогубів, де взимку температура повітря опускається до 10—12 градусів.
-
Кану Кубрату зведуть усипальницю
Минуло 100 років відтоді, як улітку 1912 року двоє хлоп’ят-пастушків — Федір Деркач та Карпо Манжа, випасаючи череду корів на околиці села Мала Перещепина Новосанжарського району, випадково натрапили на скарб. За однією з версій, край півпудової срібної вази злегка виднівся в розмитому річкою піску, тож хлопці відкопали її руками. Ще кажуть, що хтось із пастушків провалився ногою прямо в горловину тієї посудини. Начебто, дізнавшись про знахідку, батьки пастушків попросили їх ще пошукати на тому місці. І незабаром до першої коштовності додалося ще одинадцять золотих кубків із самоцвітами…
-
Срібні сурми просурмили лицарську славу
Сина чернігівського княжого подружжя Святослава Ольговича і Катерини Петрилівни Ігоря за звичаями часу виховували як воїна. Ще підлітком княжич був досить вправним, аби поруч із дорослими боронити від половців своє місто, і досить освіченим, аби брати участь у боярських нарадах. Його дружиною стала Єфросинія, донька Ярослава Осмомисла, а невісткою — донька половецького хана Кончака, на Сіверській землі вихрещена в Свободу. Символіка цього імені відповідає зображеному в «Слові…» епізоду життя новгород-сіверського князя — невдалому походу на бій «за землю руську», полону, втечі і щасливому поверненню додому.
-
Тут будуть школа й сад!
День знань у Придніпров’ї відзначили відкриттям нових шкіл, розрахованих загалом на 921 учня: двох сільських та однієї в обласному дитячому центрі соціальної реабілітації «Перлина Придніпров’я». Усі вони забезпечені комп’ютерною технікою, новими меблями та навчальним обладнанням, енергоощадними вікнами й сучасними котельнями. На 100% забезпечені безкоштовним підвозом дітей і вчителів, мають власні сторінки в Інтернеті, щоб брати участь у проекті «Обласна електронна школа».
-
Раритет повернувся додому
Настоятель парафії української православної церкви з Чикаго (США) Іван Боярчук привіз на Волинь і передав керівникові облдержадміністрації Борису Клімчуку образ Покрови. Унікальність артефакту полягає в тому, що на цьому образі у 1942 році приймали присягу на вірність нашому народу вояки Української Повстанської Армії. Свого часу, розповів представник української діаспори, ікона належала Романові Шухевичу, який переправив її в Чехію. Потім вона потрапила в руки владики Петра — головного казначея ОУН, який у повоєнні роки жив із родиною Івана Боярчука. Помираючи, митрополит Петро заповідав знайти таке місце на землі, де ікона буде у безпеці.
-
Окремий етнос чи самоназва давніх українців?
Русини — це хто? В різні епохи звучали такі відповіді: «Русинів не було і немає», — в радянський період. «Це самоназва українського народу, який пізніше змінив її. Тепер русинами називають себе ті, хто ще не до кінця усвідомив себе українцями», — такої думки дотримується більшість етнологів у нашій країні. «Русини — четвертий східнослов’янський народ», — упевнено заявляють зарубіжні їхні колеги та деякі вітчизняні. Усі відшукують аргументи на свою користь. І, що найцікавіше, знаходять!
Наукові дискусії триватимуть ще довго, але чимало людей у незалежній Україні, маючи змогу висловлюватися вільно, заперечуючи висновки мовознавців та етнологів, все-таки стверджують: «Ми — русини. Проти українців нич не маємо, але ми’сьме — окремі».
Архів публікацій
-
президент україни
-
Урядовий портал
-
УКРІНФОРМ
-
ВЕРХОВНА РАДА УКРАЇНИ
-
урядова гаряча лінія 1545
-
ДЕРЖБЮДЖЕТ 2021
-
АНТИКОРУПЦІЙНИЙ ПОРТАЛ